PODLE SKUTEČNÉHO PŘÍBĚHU
LOS ANGELES 9. BŘEZNA 1928
Waltere.
Vstáváme.
Ještě deset minut.
Je mi líto. Vyspíš se zítra.
Od toho jsou soboty.
Postav se ke zdi.
Tak honem.
Fajn.
A máme to. Vidíš?
Posaď se.
Vystydne ti snídaně.
To jsou cereálie.
Ty maj bejt studený.
Už jsme tady, broučku.
Tady máš učebnice
a běž.
Ano, madam. Vydržte, předám vám vedoucí.
Ano, už jde.
Bude se vám věnovat.
Vteřinku. Vyřiď to. Já na to fakt nemám.
Vrchní telefonistka. Co si přejete?
Vy máte společnou linku.
Na nich se bohužel odposlouchávají cizí hovory.
A co vlastně dělá?
- No tohle. - Je všechno v pořádku?
Ano. O nic nejde. Paní má problém se spojením.
- Ahoj. - Ahoj, mami.
Co škola?
Dobrý.
Učili jsme se o dinosaurech.
A pral jsem se s Billym Mankowskim.
- Co se stalo? - Uhodil mě.
Tys mu to vrátil?
Fajn.
První pravidlo:
Nezačínej si, ale rvačku vždycky dobojuj.
- Proč tě uhodil? - Protože jsem ho uhodil já.
Začal sis? A proč?
Řekl, že táta odešel, protože mě nenáviděl.
Tvůj táta tě nikdy neviděl, tak jak tě mohl nenávidět?
Tak proč odešel?
Protože ten den, kdy ses narodil, přišlo něco v poště.
Balík větší než ty.
Víš, co tam bylo?
Odpovědnost.
A pro některé lidi
je odpovědnost ta nejděsivější věc.
Utekl, protože se bál toho, co je v tom balíku?
To je dost pitomý.
Přesně to jsem si říkala i já.
Přišel jsem o Amose a Andyho?
Bohužel ano.
Tak rychle do postele.
Jdeme zítra do toho kina?
Prý dávají nového Chaplina.
A nový seriál Záhadný letec.
Kdo to je?
Nevím. Nikdo neví. Proto je tak záhadný.
Nejsem na tebe moc těžkej?
Ne. Ještě dlouho nebudeš. Ještě dlouho.
- Prosím? - Tady Margaret.
Zdravím.
- Jak se máš? - Dobře.
10. BŘEZNA 1928
Jean nepřijde. Je nás tu málo.
- Volala, že je nemocná? - Před půl hodinou.
Vůbec nikoho nemůžu sehnat.
Co Myrna?
Potřebuje přesčasy.
Něco má. Ty nemůžeš?
Ne. Fakt ne...
Slíbila jsem Walterovi, že ho vezmu do kina a...
Je to jenom do čtyř.
Dobře. Ale jen do čtyř.
Tak zatím.
V ledničce je mléko a sendvič.
Staví se tu paní Rileyová s dcerou.
Já se o sebe postarám.
Jistě. Zkontrolují jen dům, ne tebe.
Hele, zítra do toho kina půjdeme.
A pojedeme tramvají do Santa Monicy. Projdeme se po molu.
Není to dobrý nápad?
Vrátím se před setměním.
Já se tmy nebojím. Vůbec ničeho.
Já vím.
Buď hodný.
Mám tě ráda.
Linky jsou zasekaný až do Ohia.
Chce někoho, kdo to tu řídí.
Potřebuju váš podpis na žádanku.
Dejte mi ústřednu v Omaze.
Zkusíme to přes jejich přepínače.
Zprovozněte tenhle panel.
Christine. Jsem rád, že jsem vás dohonil.
Díval jsem se na vaše posudky.
A udělaly na mě velký dojem.
Navrhoval jsem na tohle místo ženu
a moji nadřízení moc nadšení nebyli.
Ale jste stejně dobrá jako muž.
- Díky, pane Harrisi. - Říkejte mi Bene.
Sháníme ředitele pro novou pobočku v Beverly Hills.
Máte-li zájem, napíšu zprávu...
To by bylo skvělé. Moc děkuju.
Možná bychom...
- Můžeme si promluvit v pondělí? - Ano, jistě.
Mockrát děkuji.
Prosím vás.
Dělej, Billy. Večeře je na stole.
Waltere?
Broučku?
Waltere?
Waltere!
Broučku?
Waltere?
Broučku?
Waltere?
Waltere, pojď okamžitě domů.
Susie, nevidělas Waltera?
- Ne, paní Collinsová. - Bohužel ne.
Waltere?
Waltere!
Jaké číslo?
Prosím policii.
Spojuji.
- Okrsek Lincoln Heights. - Tady Christine Collinsová.
Adresa 210 North Avenue 23.
Chci nahlásit zmizení dítěte. Zmizení dítěte.
V jakém vztahu jste k tomu dítěti?
Je to můj syn.
Jak dlouho je pryč?
Nevím. Právě jsem přišla z práce.
Možná od rána. Možná jen hodinu.
Hledala jste ho po okolí?
Samozřejmě.
Možná zapomněl, kolik je hodin.
Ne.
Po setmění je vždycky doma.
Můžete sem někoho poslat?
Je mi líto,
ale k takovým případům posíláme lidi až za 24 hodin.
Cože?
Devadesát devět dětí ze sta se do rána vrátí.
Nemůžeme honit každé dítě, které uteče s kamarády.
Ne.
Takový Walter není. Tohle on nedělá.
Při vší úctě, madam, tohle říkají všichni rodiče.
Prosím vás.
Nic s tím neudělám.
Zapíšu si to,
ale budeme to řešit nejdřív ráno.
Do té doby se objeví. Jako všichni.
- Vy jste paní Collinsová? - Ano.
- Jak se jmenuje váš syn? - Walter. Walter Collins.
- Můžete mi ho popsat? - Jistě. Takhle vysoký. Hnědé vlasy.
Myšlenkami jsme opět u paní Collinsové z Lincoln Heights,
jejíž syn zmizel téměř před dvěma týdny.
I když není členkou naší kongregace,
modlíme se za ni jako každý den
od chvíle, kdy jsme se to dozvěděli.
Rozhlas a noviny nám tvrdí,
že losangeleská policie
dělá všechno, co může, aby se matka shledala se synem,
a jistě je to pravda.
Ale v této policii bují nejvíc násilí, korupce
a neschopnosti
na západ od Skalistých hor,
takže to zřejmě mnoho neznamená.
Na Mullholandu a ve škarpách našich měst
denně nacházíme mrtvoly.
Může za to náčelník Davis a jeho tým s příznačným názvem Pistolníci.
Denně se obětují potřeby poctivých občanů
ve prospěch mamonu a osobního zisku.
Denně se toto město hlouběji noří do žumpy strachu,
výhrůžek a korupce.
Kdysi to bylo město andělů.
Nyní se Los Angeles stalo místem, kde se z našich ochránců
stali násilní tyrani
a kde ochránci zákona jsou nad zákonem samotným.
3. DUBNA 1928
Haló. Řekněte mi prosím vaše číslo.
Jsem v pořádku.
Chápu. Díky. Zavolám za pár týdnů.
Mockrát děkuju.
Las Vegas, oddělení pro pohřešované.
Haló, tady Christine Collinsová.
Nenašli jste nějaké ztracené dítě,
které odpovídá popisu Waltera Collinse?
Dobře. Ano, prosím. Zavolejte.
Já zavolám zase
za týden, jestli je to možné. Děkuji vám. Díky.
DEKALB, ILLINOIS 20. ČERVENCE 1928
Dva dolary.
Sakra, nechal jsem si doma peněženku.
Zaplatím příště.
Na dluh nedáváme. Zavolám poldy.
Už mám po krk takovejch pobudů.
Nechci vás podfouknout, šéfe.
Jen jsem si zapomněl peněženku.
Vrátím se pro ni. Za deset minut jsem zpátky.
Čím se zaručíš?
Je snad lepší záruka než moje vlastní krev?
Zůstaneš tady, synku. Hned přijdu.
- Ale... - Nezlob.
Ten dobrej člověk nám věří.
Zůstaneš tady a já dojdu pro peněženku.
Máš deset minut. Pak volám poldy.
Sakra.
- Číslo, prosím. - Ahoj, Myrtle.
Tady Harve z bufetu.
Ahoj, Harve.
- Šerifa Larsena. - Jasně.
Christine, nemůžu navázat spojení.
Jasně. Jo, už je to lepší. Díky.
Díky.
Paní Collinsová?
Kapitán J. J. Jones z Lincoln Park. Oddělení pro mladistvé.
Sledujeme případy ztracených dětí.
Včetně případu vašeho syna...
Je naživu, paní Collinsová.
Před dvěma dny ho našla policie v DeKalb.
Je v pořádku.
Byl s nějakým tulákem.
Hledáme ho. Ale chlapec je v bezpečí.
Strašně vám děkuju.
Děkuju.
Spousta novinářů.
Je to příběh se šťastným koncem.
A to lidi milují.
Rychle. Ten vlak už je tady.
Ustupte.
Díky.
Za pár minut vydám prohlášení.
Důležité je, aby se tato dáma setkala se synem.
Takže nás omluvte.
Představuji vám policejního náčelníka
- Davise. - Velmi mě těší.
Tisk nám teď není právě nakloněn.
Je skvělé ukázat dobrý příběh.
Ano.
Vyšli vám mí hoši vstříc?
Nemohla jsem to nahlásit 24 hodin.
Detaily stranou.
- Byli skvělí. - Výborně.
Klidně to tedy můžete říct tisku.
Losangeleská policie...
To víte, ženský. Vydržte chvilku.
Ustupte.
Ať se netlačí.
To ho ani...
To není můj syn.
Cože?
Co to říkáte?
To není můj syn.
Určitě se mýlíte.
Nemýlím.
Prožil pět příšerných měsíců.
Pohubl a změnil se.
Svého syna bych poznala.
Jste možná v šoku a on se změnil.
Jak se jmenuješ? Řekneš mi to?
Walter Collins?
Je to běžné jméno.
Kde bydlíš? Na jaké adrese?
Má adresa je 210 Avenue 23, Los Angeles, Kalifornie.
A tohle je moje máma!
Paní Collinsová, podívejte se, já to chápu.
Jste trochu nejistá, to se dá čekat.
Chlapec se v tomhle věku rychle mění.
Vyšetřování to bralo v úvahu.
Není pochyb o tom, že je to váš syn.
Tohle není Walter.
Pamatujete si jiného Waltera.
Proto si ho musíte odvést domů. Na zkoušku.
- Na zkoušku? - Ano.
Jakmile bude tam, kde to zná,
a vy se vzpamatujete z toho, jak se změnil,
poznáte, že je to váš Walter.
Dávám vám své slovo.
Je to váš syn.
Budete-li mít jakýkoli problém,
přijďte za mnou.
O všechno se postarám.
Čestné slovo. Věřte mi.
Paní Collinsová, on nemá kam jít.
Prosím vás.
Možná nejsem při smyslech
a...
Dobře.
Ano, možná nejste při smyslech.
Díky.
Otočte se.
Jaké to je, mít syna zase doma?
Jaký byl váš první pocit?
Těžko se to vysvětluje.
Byl to šok.
Chlapce hned nepoznala. Přirozeně.
Zažil velké utrpení.
Jak se cítíš?
Je to fajn, být doma?
Jo, skvělý.
Losangeleská policie děkuje
oddělení šerifa z DeKalb za námahu,
jež umožnila toto šťastné shledání.
Policie L. A. vždycky slouží lidem.
Kapitáne, můžeme si je vyfotit?
Samozřejmě.
Postavte se takhle.
Přitiskněte se k sobě. Můžete, pánové.
Velký úsměv.
- Ještě jednou. - Výborně.
Ustupte, prosím.
Chutná ti ten sendvič?
- Dáš si mléko? - Ne.
- Ne, díky. - Ne, díky.
Z vlaku jsi ještě celý od sazí. Měl by ses vykoupat.
Pyžamo máš na posteli.
Jsi v pořádku?
Spad jsem. Blbá vana.
To nic.
Ty máš obřízku.
Vylez ven.
Dělej.
Když jsem naposled měřila Waltera... Když jsem měřila svého syna,
byl mnohem vyšší.
Kdo jsi?
Co tady chceš?
Kdo jsi?
- Není to můj syn. - Paní Collinsová.
Nevím, proč to tvrdí,
ale Walter to není. Stala se chyba.
Měla jste mu dát čas.
Je o osm centimetrů menší.
Měřila jsem ho.
Možná jste ho měřila nepřesně.
Určitě se to dá nějak vysvětlit.
Má obřízku.
Walter obřezaný není.
Paní Collinsová.
Váš syn byl pět měsíců nezvěstný.
A nějaký čas byl s neznámým tulákem.
Takový narušený jedinec mohl udělat cokoli.
Mohl ho obřezat. Mohl ho...
Zmenšit?
Proč mi nechcete věřit?
Já vám sakra věřím.
A chápu vás.
Změnil se. Jistě.
Oba jste prošli příšerným obdobím.
Potřebuje vaši lásku, aby se našel.
Není to můj syn.
Proč to děláte? No proč?
Jste schopná se o něj postarat.
Vyděláváte dost pro jeho potřeby.
Proč utíkáte
od zodpovědnosti?
Od ničeho neutíkám.
Natož od zodpovědnosti.
O toho kluka se starám, protože nikoho jiného nemá.
Ale přestali jste hledat mého syna.
Proč hledat toho, koho jsme našli?
Protože jste ho nenašli.
Jeho totožnost potvrdili
hlavní experti na identifikaci dětí.
Lidé, kteří vědí, co dělají.
A já to nevím?
Omlouvám se.
Jsem vám za všechno vděčná
a jistě to byla těžká práce.
A nechci dělat žádné problémy.
Jen došlo k hrozné chybě. Pomozte mi ji napravit,
abych mohla najít svého syna. Než bude pozdě.
Prosím.
Dobře. Už vás nebudu obírat o čas. Promiňte, že jsem vyjela.
Promiňte.
Ano, kapitáne?
- Spojte mě s doktorem Tarrem. - Ano.
Paní Collinsová?
Doktor Tarr. Poslal mě kapitán Jones.
Pomáhám mu s případy nezletilých.
- Mohu dál? - Díky, že jste přišel.
Už jsem myslela, že mi nevěří.
Jsem tady a dáme to do pořádku.
Kde je ten chlapec?
Tady je.
Hezký klučina.
Má oči po vás.
A nos trochu taky.
A je fit, navzdory všem těm útrapám.
Máte houževnatého syna, paní Collinsová.
- Neměl jste mi pomoct? - Pomůžu vám.
Kapitán říkal, že u hocha došlo k fyzickým změnám.
Mám se na něj podívat,
abych ulevil vašim mateřským obavám.
Mé obavy se netýkají jeho, protože to není můj syn.
Podívejte, taková slova tomu chlapci sebevědomí neposílí.
Kapitán Jones mluvil o změně výšky.
Ano.
Pojď.
Postav se ke zdi.
Osm centimetrů.
To není žádná záhada, paní Collinsová.
Už dávno víme, že trauma ovlivňuje dětský růst.
Zažil pětiměsíční stres. Jeho páteř se mohla stáhnout.
Není to běžné, ale není to ani nemožné.
A ta obřízka?
Únosce si asi myslel, že je to vhodné.
Z hlediska hygieny je obřízka rozumná věc.
Muselo to být pro něj trauma.
Není divu, že tu vzpomínku vytěsnil.
Vidíte, všechno tohle se dá lékařsky vysvětlit.
Je však správné klást si otázky.
Musíte být informována o změnách,
které hoch mezitím prodělal.
Bylo by možné, abych nepoznala svého syna?
Vždyť jsem matka.
Což znamená, že jste neobjektivní.
Hledíte skrze prizma extrémní emoce na chlapce,
který se mezitím změnil.
Není to ten hoch, co odsud odešel.
Stejně jako chlapec, který se vrátí domů
z války.
A mateřské srdce, které ovládají city a intuice,
ty změny vidí a bouří se.
Trvá na tom, že to váš syn není.
Fakta se tím ale nezmění.
Jsem ochoten prověřit svou teorii pomocí objektivního testu.
Vy také?
To je naprosto příšerné.
Uklidněte se a vyslechněte mě.
Ne, vy vyslechněte mě, prosím.
Ten takzvaný doktor mě ukazoval po celé čtvrti
jako nedbalou matku, která nepozná svého syna.
A co zjistil?
Přesně to, co zjistit chtěl.
A co jste mu řekl, aby zjistil.
- Paní Collinsová. - To není...
Nemáte se za co stydět.
O moji ostudu tady nejde.
Jde o to, že marníte čas, zatímco byste mi měli hledat syna.
Ale Tarrova zpráva je konečná.
Tu zprávu chci. Musím ji vyvrátit,
než se někomu dostane do rukou.
Dobře.
Ano. Na shledanou.
Dojed jsem. Můžu do svýho pokoje?
Ano.
Dobrou noc, mami.
Neříkej to!
Tohle už neříkej!
Já tvoje matka nejsem!
Chci zpátky svého syna.
To nejsi ty. Nejsi můj syn!
Chci zpátky svého syna.
Chci zpátky svého syna!
Jdi k čertu!
Chci zpátky svého syna.
Neměla jsem na tebe křičet.
Jsi ještě dítě.
A myslím, že nevíš, co děláš.
Jakou bolest mi způsobuješ.
Musíš ale pochopit, že můj syn je pro mě vším.
Je to všechno, co mám.
Ať už si policie myslí cokoli. Ať si svět myslí cokoli...
ty a já...
my přece známe pravdu.
Oba přece víme, že nejsi Walter.
Musíš jim říct, že nejsi můj syn,
aby mého syna mohli najít.
Prosím.
Promluvíme si zítra.
Haló?
- Paní Christine Collinsová? - Ano.
Jsem Gustav Briegleb,
presbyteriánský pastor ze Sv. Pavla.
Ano. Slyšela jsem vaše vysílání.
Děkuju vám.
Četla jste už dnešní Timesy?
Ne.
Tak se do nich podívejte a pak sem přijďte na snídani.
Za hodinu. Měli bychom se sejít.
Haló?
„Záhadný případ...
Na žádost losangeleské policie
vyšetřil Waltera Collinse doktor Earl W. Tarr,
aby určil příčinu jeho hubnutí,
bledosti, zmatenosti a vyčerpanosti,
jež je u něj patrná od pondělka, kdy se vrátil k matce.“
Pěkná formulace, že?
Patrná od pondělka, kdy se vrátil k matce.
Tvrdí se tam, že jste jeho matka.
Navíc z toho můžeme usoudit, že jste za tyto změny zodpovědná.
A že policii jde o blaho chlapce,
který se octl ve vaší péči.
Zkuste ta vejce. Jsou výborná.
„,Řádně jsem ho vyšetřil‘, řekl Tarr.
Je zjevné, že chlapec má co říct.
„,A že časem...‘“
...bude vyprávět svůj klukovský příběh o tom, co všechno zažil.
Ale musí věřit posluchači.
A právě víra zde chybí. Víra v příběh ubohého hocha.
Nezjistil jsem nic, co by odporovalo
zjištění losangeleské policie.
Proč to dělají?
Aby nemuseli připustit, že bylo chybou vrátit jiné dítě.
Každý trochu rozumný čtenář okamžitě ví,
o co jde.
To bohužel vylučuje polovinu čtenářů Timesů.
Paní Collinsová, předsevzal jsem si, že mým posláním bude odhalovat to,
co chce místní policie skrývat.
Bují v ní násilí, zneužívání pravomocí, vraždy, korupce a zastrašování.
Předloni při nástupu do funkce Davis řekl:
Ozbrojené násilníky potrestáme.
Chci je mrtvé, nikoli živé.
Pokárám každého policistu, který se nad zločincem slituje.
Sehnal 50 policejních vrahounů.
Měli samopaly a mohli zabít každého, kdo jim stál v cestě.
Říká jim Pistolníci.
Žádní advokáti, procesy, otázky, suspendování či vyšetřování.
Jen hromady mrtvol.
Mrtvoly v márnicích, v nemocnicích,
mrtvoly pohozené u silnice.
Nešlo o to vymýtit zločin. Ne.
Šlo o to, aby policie vymýtila konkurenci.
Starosta a půl sboru berou peníze
ze sázení, prostituce, alkoholu.
Mohou-li si lidé dělat, co chtějí,
jak zjistil už Bůh v Rajské zahradě, tak to dělat budou.
Místní policie nesnese nesouhlas, odpor,
či dokonce ostudu.
A vy byste je mohla zostudit, což se jim nelíbí.
Zkusí vše, aby vás zdiskreditovali.
Už jsem to viděl. Nebudu teď slepý.
Proto jsem se chtěl s vámi setkat.
Říct vám, co vás čeká.
A pomoci vám v boji. Chcete-li bojovat.
Reverende, vážím si všeho, co děláte,
všeho, co jste řekl.
Ale tohle mé poslání není.
Chci jen zpátky syna.
Paní Collinsová, už mnoho synů
se stalo obětí sobeckých zájmů.
Váš by nebyl první.
Ale uděláte-li správnou věc, může být poslední.
Měl dva kazy. Pral se, ale ty plomby jsem mu udělal.
A tamto?
Váš syn měl mezi zuby diastemu.
Vepředu byly tři milimetry od sebe.
Tenhle chlapec tu mezeru nemá.
Řeknou, že se to mění s věkem.
Ano, někdy se to stává.
Ale u Waltera tomu zabraňuje tkáň.
Ta mezera bez operace nezmizí.
Můžu prohlásit ihned, že tu operaci neprodělal.
Dáte mi to písemně?
Promiňte mi ten výraz, ale to si sakra pište.
Anestezie zřejmě přestává působit.
Ale asi nejdřív napíšu ten dopis.
Aspoň ten mládenec může přemýšlet.
Jestli je to on, dost se změnil.
- Víš, kdo jsem? - Jste učitelka.
I ty mají jména. Jaké je to moje?
Nevzpomínám si.
Znám vás, ale jméno si nepamatuju.
Foxová. Sedni si na své místo.
Neřekla jsem na jakékoli místo, ale na své určené místo.
Musíš ho znát. Už tam sedíš přes rok.
Ať sním pravítko, je-li tohle on.
Dosvědčím vám to písemně i u soudu.
Třeba i před prezidentem Coolidgem.
Děkuju vám.
Tak dneska večer v mém pořadu.
Hodně štěstí.
Můžu se zeptat...
Paní Collinsová.
Christine Collinsová,
- dobrý den. - Dobrý den.
Desátého března zmizel můj devítiletý syn Walter.
Po pěti měsících přivezli
do Los Angeles chlapce z DeKalb.
Řekli mi, ostatně jako vám všem, že je to můj syn.
Můj syn to není.
Losangeleská policie udělala chybu.
A proto ty údajné tělesné změny.
Mám dopisy od jeho učitelů a lékařů,
kteří potvrzují, že to můj syn není.
Teď si je nechávám vytisknout a zítra budou k dispozici.
Dala jsem policii příležitost uznat chybu
a obnovit pátrání.
Odmítli to, což mě přinutilo tento případ zveřejnit.
Doufám, že je to přesvědčí, aby práci dokončili
a syna mi našli.
Děkuji vám.
Morelli.
Najděte mi tu Collinsovou.
- A Bille, přiveďte ji zadem. - Ano, pane.
Tudy, paní.
Proč jdeme zadem?
Kapitánův rozkaz. Kvůli novinářům.
Posaďte se. Kapitán hned přijde.
Vyřídíte hovor od Kanadské jízdní? Ybarro?
Copak? Pohřešujou losa?
Chtějí dítě, který je tu ilegálně.
Bydlí s bratrancem na ranči ve Wineville.
- Vezmete si to? - Jo. Nemám co dělat.
Díky moc.
Paní Collinsová.
Chlapce tu nechte. Ona se o něj postará.
Sedněte si.
Způsobila jste nám problémy.
Je to ostuda
pro celou policii.
Nechtěla jsem nikoho zostouzet.
Jistě.
Jen jste řekla tisku, že si pleteme děti. Jako poděkování
za všechny ty měsíce naší práce.
Chcete z nás dělat blby?
Ne. Jen chci, abyste mi našli syna.
Váš problém je v tom,
že se vyhýbáte odpovědnosti matky.
Cože?
Ta svoboda byla příjemná.
Žádné starosti se synem.
Šla jste si, kam se vám zachtělo.
Scházela jste se, s kým jste chtěla.
Ale pak jsme vám přivedli syna.
A teď je pro vás přítěží.
Proto jste to celé zosnovala.
Chcete ho hodit státu na krk,
- že? - To není pravda.
I on tvrdí, že je váš syn.
- Proč asi? Jak by na to přišel? - Nevím. Jen vím, že lže.
Možná je lhář.
Ale k tomu byl přece vychován.
Oba jste rození lháři.
Vy navíc děláte problémy.
Neměla byste volně chodit po městě.
Prosím?
Buďto víte, že lžete.
Nebo ani nepoznáte, jestli lžete.
Tak co z toho platí?
Jste nezodpovědná matka, nebo blázen?
Pro mě víc možností není.
Tohle nebudu poslouchat.
Chcete doktory? Mám je.
Pojďte sem!
Paní Collinsová, trváte na tom, že ten chlapec není váš?
Ano, trvám.
Nebraňte se.
Ublížíte si.
Co to děláte? To přece nemůžete.
Odvedete ji
do Všeobecné nemocnice na psychiatrické oddělení.
Cože?
Zapíšete toto:
Obžalovaná tvrdí, že ji podvedla policie,
jež jí přivedla syna.
Její syn to prý není.
- Odveďte ji. - Ne.
- Prosím. - Pojďte, paní Collinsová.
Tudy.
Paní Collinsovou známe od 10. března 1928,
kdy oznámila zmizení svého syna.
Chlapec byl nezvěstný do srpna 1928.
Po jeho návratu tvrdí, že je stále nezvěstný,
a žádá jeho nalezení.
Trpí paranoiou, pocitem pronásledování,
odtržením od reality.
Může ohrožovat sebe i druhé.
PSYCHIATRICKÉ ODDĚLENÍ
Doporučujeme umístění na psychiatrii,
dokud se nezotaví.
Další Kód 12.
- Jméno? - Collinsová Christine.
To je omyl.
Odpovědný policista?
Kapitán Jones, Lincoln Heights.
Ne! Policie mě chce potrestat...
Nechte toho. Chcete kazajku?
Ne.
Tak se chovejte slušně. Kód 12.
Roztáhněte nohy.
Víc.
Běžte dovnitř. To je váš pokoj.
Doktor odjel. Ráno vás navštíví.
Musím mluvit s nějakým nadřízeným.
Bohužel.
Můj pokoj! Ne! Je to můj pokoj.
Můžu si zavolat?
Za dobré chování.
Žádné noviny, časopisy, rádio, knihy nebo ostré předměty.
Je to pro vaše dobro.
Můj pokoj.
Ne, tohle je můj pokoj.
Můj pokoj.
Ne, tohle je můj pokoj.
Můj pokoj.
Můj pokoj!
Tvrdili, že je můj!
Co s tím máte?
Uvařil jsem to. Za chvíli to bude dobrý.
Pomůžete mi?
Hledám ranč Northcott u Wineville.
Ranč Northcott?
Jasně.
Už tam skoro jste.
Jeďte... jeďte po týhle cestě asi čtyři kilometry na západ.
Potom se hned dejte doprava.
A pak rovně. Dovede vás to tam.
- Něco se tam děje? - Ne,
vyšetřuju případ jednoho dítěte.
- Díky za pomoc. - Není zač.
Haló!
Hej!
Pojď sem!
Tady policie.
Mám zatykač na nezletilého Sanforda Clarka.
Otevři dveře, nebo ustup.
Nech toho!
Nech toho! Tak přestaň!
Přestaň, nebo ti ten ksicht narvu do podlahy.
- Přestaň. - Dobře.
Dej mi ruce.
Nastup si.
Bože.
Co sakra blbneš?
Nevíš, že poldu nesmíš napadnout?
Mně už je to jedno.
Jen tě posíláme zpátky do Kanady. To ještě není konec světa.
Cože?
Nemůžeš zůstat v USA navždycky.
Paní Collinsová se neozvala?
Ne.
Jeďte k ní, jestli je v pořádku.
Nebude-li tam, ptejte se sousedů.
Jistě.
Nyní vítáme reverenda Gustava Briegleba
ze Svatého Pavla.
Tady pastor Gustav A. Briegleb z kostela svatého Pavla.
Na stanici KGF vám přináším Boží slovo.
Dobrý večer.
Jako můj host zde měla být jedna dáma, ale cosi ji zdrželo.
A protože vám sama nemůže říct to, co odpoledne řekla tisku,
budu nucen ji co nejlépe zastoupit.
Řeknu vám, co se stalo.
A budu vám to říkat každý večer,
dokud s tím někdo něco neudělá.
Dobrý den. Jízdenku do Kanady.
Do Alberty, Vancouveru. Kamkoli.
Tak daleko už dneska nic nejede.
Ale můžete jet do Seattlu.
Tam pokračujte vlakem nebo autem.
Dobře.
- Zpáteční? - Jenom tam.
- Patnáct dolarů. - Jistě.
- Děkuji. Tady to je. Šťastnou cestu. - Díky.
Na snídani máte půl hodiny.
Chci mluvit s lékařem.
Jídelna je tamhle. Doktor vás zavolá, až bude moct.
Měla bys jíst.
Jíst je normální.
Měla by ses snažit vypadat normálně.
Je to tvoje jediná šance.
Jsem Carol Dexterová. A ty?
Christine Collinsová.
Všechno dojez. Je to těžký, ale snaž se.
Zaslechla jsem je.
Kód 12.
Poslala tě sem policie?
Doktoři a personál si myslí, že policie k tomu má pádnej důvod.
Žádný důvod neexistuje.
Jsem úplně normální. Vysvětlím jim to.
Jak?
Když chceš bejt normální, vypadáš jako blázen.
Když se moc usmíváš, máš halucinace, dusíš hysterii.
Neusmíváš se, máš depresi.
Tváříš se neutrálně,
jsi uzavřená, možná katatonická.
- Dost jsi o tom přemýšlela. - Jo. Copak to nechápeš?
Ty i já jsme Kód 12.
Jsme tu ze stejnýho důvodu.
Obě jsme naštvaly poldy.
Vidíš tu paní?
Její manžel byl polda a mlátil ji.
Když to chtěla někomu říct, poslal ji sem.
A tamta?
Policajti jí zmlátili bratra. Zlomili mu obě ruce.
Chtěla to říct novinářům...
A ty?
Já pracuju v noci.
Jakože pracuju v noci.
Jo. V klubech, v centru.
Jeden klient mě pořád bil.
Tak jsem podala stížnost.
Ukázalo se, že je to polda.
Hned nato mě přivezli sem.
- To ale nemůžou. - Děláš si srandu?
Ví se, že ženský jsou křehký.
Samý emoce, žádná logika. V hlavě toho moc nemají.
Občas řeknou něco nevhodnýho, prostě jim kurva
přeskočí v bedně.
Omlouvám se.
Pokud jsme šílený, nikdo nám nemusí naslouchat.
Komu budeš věřit?
Šílený ženský, která napadá bezúhonnost policie,
nebo policajtovi?
Jakmile tu jsme, mlčíme, jsme hodný,
protože jinak se nedostaneme domů.
Nebo se tam dostaneme takhle.
Nech toho!
Prosím.
Clark.
Sanford Clark.
Tady.
Ty tvoje papíry už přišly.
Pozítří tě deportujeme do Kanady.
Místní policie rozhodne, co s tebou.
Doufám, že po pobytu u nás už hranice
tajně přecházet nebudeš.
Počkejte!
Chci mluvit s tím, kdo mě přivezl.
Má na práci důležitější...
Prosím vás. Je to důležitý.
Christine Collinsová.
Pojďte dál. Paní Collinsová.
Doktor Jonathan Steele. Posaďte se, prosím.
Doufám, že váš pobyt u nás byl zatím příjemný.
Ano.
Opravdu?
Ze začátku to bylo asi těžké.
To ano,
velmi těžké, ale ne nepříjemné.
Vidím, že vám dělali krevní test.
Wassermanův test.
Prý jestli nemám syfilis. Syfilis ovlivňuje intelekt.
Myslí si, že ten test je nutný.
Vás to nerozčiluje?
Ne. Prý je to standardní postup.
Přesně tak.
Bereme v úvahu všechny eventuality.
Dokážu si představit...
že to pro někoho může být nepříjemné.
Ale já to chápu.
Jak vyplývá z vašich záznamů, domníváte se, že policie
někoho nastrčila za vašeho syna.
Ne. Netvrdím, že někoho nastrčila.
Jen to není můj syn.
Spletli se.
Můj syn se ještě nenašel.
To je opravdu divné, protože tu mám novinový článek.
S vaší fotografií. Stojíte na nádraží a vítáte svého syna.
- Jste to přece vy, že? - Ano.
- Ano? - Ano.
Takže nejdřív to váš syn byl.
A teď už není.
Už to máte dlouho?
Pocit, že se lidé mění, jsou někým jiným?
Lidé se nemění.
Myslíte, že se lidé nemění?
Ne, to přece...
Policie vás nepronásleduje?
- Ne. - Ne.
Policie vás chrání.
Ano.
- Opravdu? - Ano.
To je divné. Protože když vás přijímali,
řekla jste vrchní sestře, že policie se proti vám spikla,
aby vás potrestala. Buď se spikla i sestra s personálem,
nebo svou verzi měníte.
Často vám činí problém rozeznat skutečnost od fantazie?
Mrzí mě, že je to v tomhle nečase,
ale ten kluk na tom trval.
Tak si ho vyslechnu a půjdu se usušit.
Venku se žení čerti a Demokrati,
tak to snad bude stát za to.
Zase spolu, co?
Takže...
Takže co?
Není to snadný.
Stejně jako cesta v tom slejváku.
Můj bratranec se jmenuje Gordon Northcott. Ten ranč je jeho.
Řek mi, že tam můžu bydlet. Měl jsem to tam hlídat,
když odjede. Poklízet a tak.
Že můžu zůstat, jak dlouho chci.
Tak jsem myslel, že můžu kdykoli odejít.
Naznačuješ, že tě věznil?
Lítal jsi tam volnej jako pták.
- Mohl jsi kdykoli zmizet. - Ne.
Tak o co jde?
Má to omluvit tvůj ilegální pobyt?
Ne, to ne.
Na to nemám čas.
- Poslouchejte. Řek... - Co?
Co řekl?
Řek, že jestli uteču, zabije mě.
Vůbec nechápete, jakej je,
co udělal, k čemu mě nutil.
Fajn. Vezmeme to od začátku.
K čemu tě nutil?
- Zabíjel děti. - Cože?
Fakt jsem nechtěl. Ale musel jsem mu pomáhat.
Jinak by mě zabil taky.
Prosím vás, musíte mi pomoct. Mám strach.
Nechci do pekla, že jsem zabíjel děti.
O jakých dětech to mluvíš?
Nevím. Neznám jejich jména.
Jména? Kolik to bylo dětí?
Dohromady?
Asi dvacet.
Lžeš.
Ne. Přísahám.
Tvrdíš mi, že zabil 20 dětí?
Jo. Tak nějak.
Pak jsem to přestal počítat.
Gordon říkal, že jich pár možná uteklo.
Ale...
Nikdo tajně nezabije dvacet dětí.
My jo.
My to udělali.
Jak?
Většinou jsme unesli jedno nebo dvě.
Někdy dokonce tři.
Vždycky jsem poznal, že vyrážíme.
Vyčistilo se auto.
Zkontrolovaly se gumy.
Motor.
Báli jsme se, že se auto porouchá.
A že nás chytí.
Vždycky jsme vyráželi jiným směrem.
Nikdy do stejný části města.
Občas jsme jezdili celý hodiny.
Dokud jsme někoho nenašli.
Tady jsi.
Všude jsme tě hledali.
- Vážně? - Jasně.
Tvý rodiče měli nehodu.
Poslali nás. Jsou vážně zraněný.
Policajti je vzali do nemocnice.
Neměli čas, tak tě hledáme my.
Tak rychle.
Nastup si. Dělej.
Vezmeme tě k rodičům do nemocnice.
Víte, k samotnýmu chlapovi by nešly.
Ale jakmile je tam dostal...
Hodnej kluk.
Posuň se trochu.
...bylo to snazší.
Drž se.
Podívaly se na mě a řekly si:
„Když on je v bezpečí...
...já budu taky.“
Pokaždý když nastoupily,
chtělo se mi umřít.
Když jsme se vrátili, zavřel je do kurníku.
Máte hlad, co?
Hlídej dveře, Sanforde!
Hlídej dveře!
Copak? Já vám neublížím.
Bojíte se, že vám ublížím? Neublížím vám.
Pojď sem.
Já ti neublížím.
Někdy je zabil hned.
Jindy si počkal.
Unes několik dalších,
až jich bylo třeba pět.
No jo.
Ne!
Co ne?
Tak pojď. Tak pojď!
Sanforde, hlídej ty dveře!
Někdy nechal třeba dva naživu. Polomrtvý.
A řek mi: „Dodělej je, Sane.
Zabij je, nebo já zabiju tebe.“
A já to udělal.
Zabil jsem je. Udělal jsem to. Zabil jsem je. Proboha, já je zabil.
Ježíšikriste.
No tak.
Podívej se na mě.
Ty děti.
Poznal bys je, kdybys je viděl?
Nevím.
Možná.
Už dlouho jsem je nedoplňoval, ale...
Mělo by to... Prostě je projdi, jo?
Když někoho poznáš, polož fotku na stůl.
Je mi to líto.
- No teda. - Já nechtěl. Donutil mě.
WALTER COLLINS 9 LET
Do hajzlu.
Tenhle taky? Podívej se na mě.
Víš to určitě?
Jo.
Ježíšikriste.
Bože.
Ježíšikriste.
Zatraceně.
Sakra.
Lže.
Copak jste se pomátl?
- Dvacet dětí, pane. - Vodí vás za nos.
Má problémy a vymejšlí si nesmysly,
jak ho přinutili tady zůstat.
Promiňte, ale to si nemyslím. Neviděl jste ho.
Je vyděšený.
Vybral i Collinse. Toho jsme našli.
Nečetl jste noviny?
MATKA TVRDÍ, ŽE TO NENÍ JEJÍ SYN
- Nebo možná ano. - Vyslechněte mě.
Promiňte, už je zase tady.
- Kdo? - Ten reverend.
Kvůli Collinsové.
Řekněte tomu zmetkovi, ať táhne,
nebo ho zatknu za rušení klidu.
Říkal, že se svými přáteli neodejde.
Cože?
Co to sakra je?
Proboha.
Kristapánaboha.
Kapitáne?
Ybarro, poslyšte.
Nechte toho a hned sem přijeďte.
Podle standardního postupu
se obvinění z vraždy musí vyšetřit.
Jde o děti.
Postup určuju já.
Nařizuju vám, abyste sem mazal i s tím klukem.
Nemluvte s nikým a přiveďte ho. Jasný?
S nikým.
- Kapitáne Jonesi. - Pánové.
Kde je Christine Collinsová?
A nelžete nám.
Několik jejích sousedů vidělo, jak ji odváželo policejní auto.
Paní Collinsová se duševně zhroutila
a byla umístěna do ochranné péče.
Prosím?
Dostává se jí té nejlepší léčby. A víc k tomu nemám co dodat.
Další.
- Postupte si. - Co to je?
- Léky. - Na co?
Uvolníte se po nich.
Já nechci.
- Když nevím, co to je. - Můžeme vás donutit.
Nevím, co to je.
Vezměte si to.
- Doktore Steele. - Chápu, pojďte.
Nechci brát něco, co neznám.
Nic mi není.
Nic vám není.
- Ne, nic mi není. - Ne.
- Jste zdravá. - Ano.
Pak byste tedy mohla tohle podepsat.
Potvrdíte tím, že jste se mýlila,
když jste řekla, že to není váš syn.
Že vás sem policie poslala oprávněně
a nenese odpovědnost. Podepište to.
To nepodepíšu.
Nepodepíšu.
Tak se váš stav nezlepšil.
Podepíšete-li, můžete hned ráno odejít.
Já se nemýlila.
Můj syn to není. Ještě ho nenašli.
Začínáte být nervózní.
To jsem. Nepodepíšu to. Není to můj syn.
Zřízenec!
Není to můj syn. Mého syna nenašli.
- Začíná být hysterická. - Nenašli ho.
Dejte jí sedativa.
Ne.
Nechte toho!
Otevřete pusu!
Nechte toho.
Vypadni.
Odveďte ji.
Nepleť se do toho.
To je věc policie. Vy všichni.
Jinak špatně dopadnete.
Nemělas už dost problémů se zákonem?
Jako děvka?
Napadení personálu. Pokoj 18.
Ne! Pusťte mě!
Ne!
Nechte toho!
Pojď, kluku.
Promiňte.
- Já ho odvedu. - Ale...
Potřebujeme ho vyslechnout.
Díky. Pojď.
Brady, Rossi,
přidělili vás ke mně. Všechno vám vysvětlím cestou.
Neměla jsi to dělat.
Chtělo se mi.
Udělalo mi to dobře.
Přišla jsem o dvě děti. Při tajnejch potratech.
Neměla jsem na výběr.
Neměla jsem možnost za ně bojovat.
Ty jo.
Tak nepřestávej.
Nepřestanu.
Ať jdou do prdele. A už se nevracej.
Takhle dáma přece nemluví.
Prdlajs.
Někdy je přesně takhle mluvit třeba.
Myslíš?
Když už člověk nemá co ztratit.
Tady nemáte co dělat.
Zůstaň tu. Prohledejte dům a vy stodolu.
Nikdo tu není.
Tady taky ne.
Přineste tu lopatu.
Fajn. Tak jdeme.
No pojď.
Ukážeš mi to.
No tak mi to ukaž.
Tady?
- Určitě? - Jo.
Tak kopej.
Zakopal jsi je, tak je můžeš i vykopat.
No tak kopej.
Slyšel jsi? Kopej.
Proboha.
Ježíšikriste.
Zavolejte je.
Sežeňte koronera a každýho policajta v okruhu 20 mil.
Vyhlaste pátrání po Gordonu Stewartu Northcottovi.
Informace mám v autě. Běžte.
Už toho můžeš nechat.
Přestaň. Je po všem.
My už to dokončíme. My už to...
My to dokončíme. Je po všem.
Už je to dobrý.
Už je po všem.
Chorobopis.
Nechte nás o samotě.
Vidím, že odmítáte léky. Nucená aplikace nezbytná.
Šest dnů, paní Collinsová. A žádný pokrok.
Můžeme použít náročnější terapii.
Pokud neprokážete, že se váš stav lepší,
a nepodepíšete tohle.
Jdi do prdele a už se nevracej.
Na osmnáctku.
Chci mluvit s někým odpovědným.
Prosím vás.
Kdo to tu má na starosti?
Otevřít.
Jsem psychiatr.
Vy jste tu zavřel paní Collinsovou?
Případy řešíme jen s rodinou.
Tenhle ale řešit budete. Čtěte.
- Pane. - Čtěte.
Přestaňte.
Tak naposledy, paní Collinsová.
Jste ochotna podepsat ten dokument?
Ne.
Můžete jít domů.
Cože?
Šaty máte vedle. Převlékněte se.
- Vedle? - Ano, vedle.
A pospěšte si.
NAŠLY SE ZAVRAŽDĚNÉ DĚTI
Proboha.
Sestro, chci vidět
každý dokument spojený s případem paní Collinsové.
Hned teď. Rozumíte?
A všechno. Kdy ji propustíte?
Hurikán zasáhl West Palm Beach.
Babe Ruth má už 53. homerun!
V Riverside našli zavražděné děti.
Největší zločin v dějinách města.
Malý Collins je zřejmě mrtvý.
Čtěte!
Hurikán zasáhl West Palm Beach.
Babe Ruth má už 53. homerun!
Paní Collinsová, je mi to moc líto.
Největší zločin v dějinách města.
Váš přístup k případu Collinsové
nás vystavil veřejnému posměchu.
Dokonce můžeme nést občanskoprávní a trestněprávní odpovědnost.
O tom ranči jsme nemohli vědět.
Snad úřad šerifa, místní okrsek.
A pokud jde o syna Collinsové,
nemyslím si, že je jednou z obětí.
- Ne? - Ne.
Na fotografiích byli čtyři podobní hoši.
Clark se mohl zmýlit.
To mohl.
Což mě vede k otázce, jestli to vlastně není jedno.
Prosím, pane?
Starosta se toho chce zbavit. A já taky.
Proto nebudete trvat na tom, že Collins
není mezi těmi kluky, zabitými na ranči.
Pokud jste našli nepravého Collinse
a Collins není mrtvý, tak kde je?
Lidi se zeptají, proč už ho nemáme,
proč neděláme svoji práci.
Pokud ale je
nebo může být mezi chudáčky zabitými ve Winevillu,
přestanou se ptát.
Bude to jen chvíle hanby, která se dá přežít.
Raději chvilková nepříjemnost
než vleklý problém, že, kapitáne?
Jistě.
Celý rok je pryč.
Už bychom ho bývali museli najít.
Jestli neleží na ranči, leží někde jinde.
Ať se s tím matka smíří radši hned.
- Ano, pane. - Výborně.
To je všechno.
Trváš-li na tomhle, tak skončíme.
Že ho posíláme do vazby.
Já nic neudělal. Nebyl jsem u toho.
Předstíráš, že jsi Walter Collins.
Maříš vyšetřování únosu a vraždy.
Můžeme tě soudit jako komplice.
A to je zlý.
Vězení je horší než polepšovna nebo pěstounská péče.
Mnohem horší.
To nemůžete. Jsem ještě dítě.
To je Sanford Clark taky. Je mu 15 a jde do vězení.
Vrazi a komplicové jdou do lochu. To ví každej.
Odveďte ho. Nic nenadělám.
Počkejte. Nechci do vězení.
Tak to dokaž.
Věděl jsem, že v Los Angeles točí filmy s Tomem Mixem.
Říkal jsem si, že kdybych ho potkal, mohl bych se svézt na jeho koni.
Víte, že se jmenuje Tony?
- Jak se cítíte? - Dobře.
Venku pořád stojí policejní vůz.
Čekají, jaký další krok uděláte.
- Jdu domů. - A pak?
Hodně jsem o tom přemýšlela.
A to, co udělali těm ženám a s Walterem.
Říkala jsem mu:
„S rvačkou si nezačínej, ale dobojuj ji.“
A já si nezačala, ale dobojuju to.
Paní Collinsová, jste teď natolik známá osoba,
že i policie by dost váhala, zda se otevřeně pomstít.
Ale to se může rychle změnit,
pokud se budou cítit ohroženi.
Velmi rychle.
Co mi ještě můžou udělat?
Už nemají nic v ruce.
Jdu domů.
VANCOUVER, KANADA 20. ZÁŘÍ 1928
Ahoj, sestřičko.
Gordone.
Nevěděla jsem, že ses vrátil domů.
Jsem tu už pár dní. Chtěl jsem tě překvapit.
- Nevadí? - Ale vůbec. Jen pojď dál.
Kde je moje malá neteř?
Šla do města. Vrátí se večer.
- Ale je tu Bob. - Výborně.
Nemohl bych tu pár dní bydlet?
- Bydlet? - Jo.
Hele, můžu do koupelny?
Dát si po tý dlouhý cestě sprchu?
- Samozřejmě. - Dobře.
To je on?
Jdi k sousedům. Hned zavolám policii. Pospěš si.
Koho si přejete?
Je nahoře.
Odřízněte ho zezadu.
Paní Collinsová. Toto je můj přítel pan Hahn.
Paní Collinsová, přijměte mou upřímnou soustrast.
Můžeme dál?
Soustrasti si vážím, ale ještě nepotvrdili,
že jsou to ostatky mého syna.
Vždycky to bude těžké přijmout.
Před pěti lety mi obrna vzala dceru.
Není den, kdy bych si neříkal:
„Tohle musím Claudine říct.“
A pak si uvědomím, že už nežije.
Posaďte se, prosím.
Celé ráno jsem telefonovala
se sekretářkou policejního výboru.
Nebudu vypovídat ani já ani jiní svědci.
Prý to není nutné.
Já vím. Podle mých zdrojů
výbor prohlásí, že Jones a policie nic neprovedli
a že vinu nese ten chlapec a vy,
protože jste svéhlavá a museli vás kvůli vašemu bezpečí hospitalizovat.
Asi si budu muset najmout právníka a podat občanskoprávní žalobu.
Šel jsem za nejlepším advokátem,
který čtyřikrát nad městem vyhrál.
Bohužel si ho nemůžeme dovolit.
Chápu.
Proto to udělám pro bono.
Bude mi ctí hájit vaši čest.
Za 15 let praxe
jsem neviděl nikoho, kdo by bojoval tak dlouho a urputně
zcela zjevně za věc spravedlnosti.
Děkuju.
Jsem Hahn.
Mám soudní příkaz k propuštění všech žen
vězněných zde pod označením Kód 12,
až do vyšetření důvodů jejich zadržování.
Ale lékař tu bude
- až ráno. - Řeknu vám to jasně.
Buďto ty lidi vydáte,
nebo vás dám za mříže a pěkně si tam posedíte.
- Nemůžu vám povolit... - Ustupte!
Ustupte, prosím.
Tady je.
Chcete komentovat své zatčení?
- Jak se cítíte? - Skvěle.
Jak víte, byl jsem na dovolené.
A byla to fakt příjemná dovolená.
Policie mi poskytla spoustu zábavy.
Jak jste se vyhýbal zatčení?
Já se nevyhýbal.
Donedávna jsem nevěděl, že mě hledají.
Nezjišťoval jsem to.
Na kufrech mám pořád svůj monogram.
Věděl jste, proč po vás jdou?
Ne, ale bylo rozumný se neptat.
Vzkážete něco rodičům zavražděných dětí?
Bez komentáře.
Starosta Cryer. Nečekal jsem vás.
Já tohle taky ne.
Soudní předvolání, místopřísežná prohlášení, dotazníky,
díky Hahnovi a jeho nové klientce Christine Collinsové.
Nemusíte je studovat,
brzy obdržíte vlastní.
Také městská rada to začne ihned vyšetřovat.
- Sakra. - Mělo se to smést ze stolu.
Jsou volby. To je špatná publicita.
Smeteme to ze stolu. Kapitán Jones se o to postará.
Sypání popele na hlavu
zřejmě nebude stačit, náčelníku.
Když ho na chvíli uklidíme,
snad se to zklidní, dokud to slyšení neskončí.
- Co se to děje? - Vy nevíte?
Obrovská protestní akce.
- Protestní akce? - Jo,
kvůli tý Collinsový.
POLICIE: HANBA MĚSTA
Pane Harrisi.
Cesty Páně jsou nevyzpytatelné, paní Collinsová.
To opravdu jsou.
Chceme spravedlnost... Hanba.
Prosím o pozornost.
Nikdy se tu nesešlo
24. ŘÍJNA 1928
tolik lidí.
Proto se zdržte jakýchkoli demonstrací.
Řekněte pravdu!
Jsme zde, abychom zjistili fakta.
Vyslechneme všechny, i kdyby to mělo trvat týden.
Pane Thorpe, nevidím tu nikoho z policejního výboru.
Je zde někdo z policejního sboru?
Je tu policejní náčelník Davis?
Je tu kapitán Jones?
Paní Collinsová, mohla byste se mnou na chvíli zajít přes ulici?
Něco musíte vidět.
Nechci to odročovat,
ale bude třeba pár telefonátů.
Policie to drží mimo hlavní agendu,
aby nenastal chaos jako teď na druhé straně ulice.
Paní Collinsová. Jsem Leanne Clayová.
Tohle je můj manžel John.
Chtěla jsem vám vyjádřit soustrast.
Bylo hrozné čekat, až se něco dozvíme
o našem synovi Davidovi. Teď tohle.
Ale to, co policie udělala vám, k tomu nebyl důvod.
Vůbec žádný důvod.
Povstaňte, prosím.
- Posaďte se. - Ať ho přivedou.
Viděl jsem vás v novinách.
Máte kuráž. Takhle čelit policii.
Obžalovaný prosím vstane.
Gordon Stewart Northcott.
Obžalován ze tří vražd 1. stupně
a z dalších sedmnácti bodů obžaloby, které vyšetřuje okresní prokurátor.
Cítíte se vinen?
Ne, Vaše Ctihodnosti.
Můžete se posadit, pane Northcotte.
Jelikož obžalovaný často cestuje do zahraničí, kauce se zamítá.
Návrhy vyslechne soud zítra.
Zmizení Waltera Collinse bylo nahlášeno 10. března 1928.
Vyhlásili jsme celostátní pátrání
a 10. srpna jsme obdrželi telegram,
že v DeKalb byl nalezen chlapec odpovídající jeho popisu.
Při výslechu uvedl, že je Walter Collins.
Poté jsme zařídili jeho převoz do Kalifornie.
Podle paní Collinsové to nebyl on.
Ano, popírala jeho totožnost,
navzdory všem důkazům.
Nicméně další události potvrdily,
že se nemýlila.
Tak proč jste ji poslal na vyšetření?
Jestli to byl či nebyl ten chlapec,
nebylo vůbec relevantní.
Celou dobu se chovala podivně.
Byla často chladná a bez emocí.
Zvláště při setkání s chlapcem nalezeným v DeKalb.
A pak při našem rozhovoru.
Kvůli jejímu zneklidňujícímu chování
jsem ji poslal na pozorování
na psychiatrické oddělení.
Takhle.
Lusknutím prstů
jste uvrhl nevinnou ženu do blázince.
- Neuvrhl. - A hrozí to každé rodině.
Policejní kapitán vezme ženu do kanceláře
a za pět minut
ji může uvrhnout do blázince.
Neuvrhli jsme ji tam.
Neuvrhli jsme ji tam!
Co říkáte?
Neuvrhli, nýbrž eskortovali.
Uvrhnout, eskortovat, na tom nezáleží.
Jde o to, že jste její uvěznění nařídil neoprávněně.
Držím kopii prohlášení o duševní nezpůsobilosti,
vydaného v případu stát Kalifornie versus Christine Collinsová.
- Kdo to prohlášení podepsal? - Já.
Takže jestli to dobře chápu,
žena byla uvržena na psychiatrii
bez jakéhokoli písemného oprávnění.
Když bylo o pár dní později vydáno,
podpis ani soudce nebyli zapotřebí,
protože ta žena už byla v blázinci.
- Je to tak? - Formálně ano.
Šlo o mimořádný krok,
odpovídající mimořádné situaci.
Je naší chybou, že nás podvedl kluk,
který se vydával za Collinse? Ne.
Jeho tvrzení a její divné chování...
každý by si řekl, že není v pořádku.
- Moc se ptala? - Neposlouchala!
Trvala na své svéhlavosti.
Chtěla řešit to, co mají řešit
kvalifikovaní policisté.
Občanská neposlušnost...
Bojovala za život svého syna!
Který možná ještě žil,
zatímco jste ztrácel čas popíráním vlastních chyb.
A nakonec
se to stalo, že?
V jisté chvíli, kdy tohle všechno probíhalo,
byl Walter Collins brutálně zavražděn.
Spolu s devatenácti dalšími chlapci.
Na ranči Northcott ve Wineville.
Říkám to správně, kapitáne?
Ano.
Nemám dalších otázek.
Po značném úsilí jsme identifikovali tohoto chlapce,
jenž ony problémy způsobil.
Je to Arthur Hutchins ze Cedar Rapids v Iowě.
Od zatčení muže podezřelého z vraždy skutečného Waltera Collinse
jsme vyřešili dvě největší záhady v historii města.
Doufám, pánové, že tomu tisk dá stejný prostor
jako našim velmi vzácným chybám.
Pánové, představuji vám
jeho matku paní Janet Hutchinsovou.
Arthure.
Doufám, že vás moc nezlobil.
Vůbec ne.
Co takhle fotku, pánové?
Paní Hutchinsová.
Paní Collinsová, u níž žil, chce, aby si vzal tohle.
Věci, které u ní nosil.
Děkuji.
Není to hezké, Arthure?
Poděkuj hodnému panu policistovi.
Nechci je. Dejte je někomu jinému.
Vyspělý chlapec, že?
Nemohl jsem za to já, ale policie.
To oni tvrdili, že jsem Collins. Můj nápad to nebyl.
Fakt nebyl.
Všechny chyby se svádí na policii.
Jak v poslední době ostatně vidíme.
Měj se, Arthure. Šťastnou cestu.
Pánové, to je všechno.
Pane, co myslel ten chlapec...
10. března jsem přišla domů z práce
a můj syn Walter tam nebyl.
Kapitán jednal na základě informace, jíž považoval za správnou.
Walter Collins měl diastemu.
Ten chlapec nikdy v mé třídě nebyl.
Spoléháme na naše přátele u policie,
že nás upozorní na osoby,
jejichž chování je společensky nepřijatelné.
Asi o osm centimetrů menší, než ukazovala Walterova značka.
Některé fotky dokazují to, co mi řekl Sanford Clark.
Že vraždám těch dětí napomáhal.
Díky, detektive.
Vážení porotci,
dobře si prosím ty obrázky prohlédněte.
Mimo vší pochybnost vypovídají o okolnostech
a podstatě těchto ohavných zločinů.
Jsem tady, reverende.
Když tu Walter byl a šel spát,
chodila jsem kolem jeho dveří,
a i když jsem ho neviděla ani neslyšela,
cítila jsem, že je tu.
Proto si nemyslím, že je mrtvý.
Pořád ho cítím.
- Paní Collinsová. - Ne.
Já vím, co řekla policie.
Ale to místo a ty ostatky...
Nemohli je řádně identifikovat.
A ten chlapec se mohl zmýlit, když vybral Walterovu fotku.
Chápu, že to nechcete přijmout.
Jaká matka by chtěla?
Ale myslím, že je čas se s tím smířit
a začít nový život.
Váš syn by si to přál.
Možná.
Možná by chtěl, abych ho hledala dál.
Možná na mě někde čeká.
Věřím, že čeká, madam.
Čeká tam, kam jednoho dne odejdeme,
abychom se znovu setkali se svými milovanými.
A toho dne pozná celým svým srdcem
a celou svou duší, že jste pro to udělala všechno.
Všechno.
Musíme jít, madam.
Hned půjdu.
Zahajuji jednání.
Vyslechli jsme si všechna svědectví
a vzhledem k uvedeným skutečnostem
navrhujeme, aby byl kapitán Jones
doživotně suspendován.
Klid, prosím.
Pane předsedo, došla porota k rozhodnutí?
Ano, Ctihodnosti.
Ať obžalovaný povstane.
Za druhé. Aby se podnikly kroky
k analýze možných změn v zákonech, podle nichž mohou být
občané tohoto města uvězněni v psychiatrických zařízeních.
Přečtěte výrok poroty.
„Shledáváme Gordona Northcotta
vinným vraždou 1. stupně ve všech bodech obžaloby.“
A konečně. Důvěra veřejnosti v policejní sbor
může být obnovena
pouze po odvolání jejího náčelníka. Což tato komise doporučuje.
Slyšení je uzavřeno.
Chce obžalovaný něco říct, než si vyslechne rozsudek?
Chci, aby bylo jasný, že se mi od vás, Ctihodnosti,
nedostalo férovýho zacházení.
Ani od tohohle soudu.
Jedinej, kdo tu za něco stojí, je ona.
Ona jediná mě nešpinila v novinách.
Ona jediná chápe, jaký to je, když vás policie
- falešně obviní. - To stačí.
A hoděj vás do kobky, abyste tam shnili v zapomnění
a nadobro zmizeli.
- Obhájce! - Je to tak?
Já vám syna nezabil.
To stačí!
Neublížil bych mu. Ukázněte ho,
nebo ho dám spoutat.
Je to andílek.
Nesahejte na mě!
Sednout.
Gordone Stewarte Northcotte,
soud rozhodl, že budete převezen
do věznice San Quentin,
kde strávíte dva roky v samovazbě.
Do 2. října 1930.
Ten den budete potrestán smrtí oběšením.
Nechť se Bůh smiluje nad vaší duší.
Benjamin Franklin učil rád francouzské dámy tancovat.
Nejdřív pata a pak špička, otočit se na botičkách.
30. ZÁŘÍ 1930
- Můžu si dát přestávku? - Samozřejmě.
Poslyšte...
Měla byste si někdy vážně dát přestávku.
Udělalo by vám to dobře.
Možná.
Tady Christine Collinsová.
Volala jsem vám včera.
Měli jste čas projít ty složky,
jestli někdo neodpovídá mému synovi? Walter Collins.
Chápu.
Jestli vám to nevadí, zavolám zase za měsíc.
Děkuji vám.
- Paní Collinsová. - Jen jsem...
Ano, já vím.
Proto jsem vlastně tady.
Jde o Waltera. Měli jsme...
Dostali jsme velmi podivný telegram.
Od koho?
Od Gordona Northcotta. Chce vás vidět.
Proč?
Píše, že ví, že stále hledáte syna,
a než zemře...
Prý lhal, že Waltera nezabil.
Christine, chce konečně přiznat, že to skutečně udělal.
Píše, že když ho navštívíte,
řekne vám pravdu do očí, abyste mohla žít vlastní život
a našla klid.
Jak víte, bude pozítří v San Quentinu popraven.
Takže moc času nemáte.
Skoro celé ráno jsem to zařizoval.
Budete za 30 let první žena,
která může navštívit masového vraha
večer před popravou.
Všechno v pořádku, madam?
- Ano. - Budeme stát u dveří.
Máte dvacet minut.
Nemáte náhodou cigaretu?
Pane Northcotte, psal jste, že mám přijít.
A že když přijdu, řeknete mi pravdu o mém synovi.
Jo.
Máte pravdu, to jsem psal.
Ale víte...
Nemyslel jsem si, že doopravdy přijdete.
A teď...
A teď co?
Prostě jsem nečekal, že...
Nechci vás vidět.
- Nechcete mě vidět? - Ne.
Nezvládnu to. Nechci s vámi mluvit.
Když vím, co se mnou udělají zítra.
Paní Collinsová, poslat telegram je fakt strašně snadný.
Ale když jsme tady, právě teď, tváří v tvář...
Nemůžu vám říct, co chcete slyšet.
Proč ne?
Protože nechci do pekla se lží na rtech.
Kál jsem se.
Prosil jsem Boha, aby mi odpustil, a on mi odpustil.
A od té doby jsem byl dobrý.
Ale když teď budu lhát, když zhřeším...
Nemám moc času. A znovu mi už odpuštěno nebude.
A já nechci do pekla.
Já nechci...
Pane Northcotte, to vy jste mě žádal o návštěvu.
Pane Northcotte, podívejte se na mě.
Zabil jste mého syna?
Nevím, o čem to mluvíte.
Ale víte.
Zabil jste mého syna?
Řekl jsem, že s vámi nechci mluvit.
Zabil jsi mého syna?
- Tak zabil? - Nevím.
Nepamatuješ si?
- Zabil? - Nevím.
Odpověz!
- Neznám jejich jména! - Zabils ho?
- Radši mě pusťte. - Nebo co?
- Zabils mého syna? - Nevím.
Zabils mého syna?
Znáš jeho jméno.
Znáš jeho jméno. Nazvals ho andílkem.
Znáš to jméno!
Zabils mého syna?
Volají svý rodiče.
Zabils ho? Zabils mého syna?
Odpověz!
Chcete mi ublížit?
Doufám, že půjdeš do pekla.
Že půjdeš do pekla.
- Zabils mého syna? - Dozorce!
Zabils mého syna?
Doufám, že půjdeš do pekla!
Promiňte, madam.
Zabil jsi mého syna?
„Gordone Stewarte Northcotte,
byl jste usvědčen z vraždy
a budete potrestán smrtí oběšením.
Nedošlo k odkladu ani omilostnění
a rozsudek bude tudíž vykonán ihned
podle zákonů státu Kalifornie.“
Chcete ještě něco říct?
Ne.
Vůbec nic.
Po té zpovědi jsem už nezhřešil, důstojný pane. Jak jsem slíbil.
Bude to bolet?
Prosím, ne tak rychle.
Nenuťte mě jít tak rychle!
Prosím vás, nenuťte mě...
Ne, já nechci.
Třináct schodů.
Třináct schodů,
ale všech jsem se nedotkl, vy hajzlové.
Všech jsem se nedotkl.
Prosím!
Modlete se. Prosím.
Bože!
Prosím! Někdo se prosím
za mě pomodlete!
Ne!
Tichá noc
Přesvatá noc
V spánku svém
Dýchá zem
Zář tam, kde matka
S děťátkem dlí...
27. ÚNORA 1935
Večer u mě pořádáme večírek kvůli Oscarům.
- Nechceš přijít? - Mám spoustu práce.
Ale no tak.
Shodily jste linky až do Baltimoru.
Spravím to.
Bavte se, já mám rádio.
Jak myslíš.
- Fakt ne? - Ne. Užijte si to.
- Měj se. - Hezký večer.
Hele, já opravdu...
Ahoj, Bene.
Večeřím s přáteli v Musso and Frank's.
Budou tam přenášet vyhlašování Oscarů.
Mělo by to být skvělé.
Nechceš tam jít se mnou?
Mám tu strašně moc práce.
Dobrou noc.
Bene?
Sázím dva dolary na to, že Stalo se jedné noci vyhraje.
Asi jediná si myslím, že má šanci proti Kleopatře.
Když vyhraje, jdeme zítra na večeři.
Platí, Christine. Měj se.
Když tvůj film vyhraje, zavolám.
Budu tady.
...Hubený muž, Kleopatra...
Nafouklá bublina.
...a Stalo se jedné noci.
Gable, Colbertová.
Není co dodat.
Podáte mi prosím obálku?
A vítězem se stává Stalo se jedné noci.
Já to věděla, věděla.
Tu večeři platím já.
To je Christine Collinsová?
U telefonu.
Tady Clayová. Vzpomínáte si na mě?
Jistě, paní Clayová.
Musela jsem vám zavolat hned.
- O co jde? - Právě volala policie.
Našli nějakého chlapce, Christine.
- Kde? - V Lincoln Heights.
- Jedeme tam. - Hned tam budu.
Tady.
Chtěla jsem k němu hned jít,
ale oni prý s ním musí mluvit první.
- Vědí to určitě? - Ano,
ale hlavně já to vím určitě.
Je to můj syn. Je to David.
A je naživu, Christine.
Našli ho v Hesperii.
Šel jsi ze školy a oni ti řekli,
že potřebují pomoct najít psa.
Jo.
Co udělali, když jsi nastoupil?
Dlouho jsme jen tak jezdili
a pak jsme dojeli na ten ranč.
No tak, Davy.
Nechte mě.
No tak, neper se.
Byli tam i jiní chlapci?
Jo, asi pět.
Ale už je to dávno.
Ahoj, hoši. To je Davy.
- Doufám, že ho přijmete... - Dejte nám najíst.
- Pusťte nás. - Držte hubu.
Mluvil jsi s nimi?
Pamatuješ si jejich jména?
Jo.
Byli tam dva bratři.
Myslím, že se jmenovali Winslowové.
Ten starší byl Jeffrey.
A Walter.
Walter?
- Jo. - Pamatuješ si jeho příjmení?
Co... Collins.
Walter Collins.
Řekni mi, pamatuješ si jména nebo příjmení,
ale jeho jméno znáš celé. Jak to?
Něco se stalo.
Walter a Jeffrey se domluvili.
Zkoumali ten kurník
a našli rozbitej plot.
Dej pozor.
Pospěš si.
Jako že se protáhneme a utečeme.
Až budeme venku, rozdělíme se.
Všechny nás nechytěj.
Bylo to hrozně slyšet.
Potichu.
Ale v malý díře bysme uvízli.
Počkejte, pomozte mi.
Uvízla mi tam noha. Rychle, pomoz mi.
Jde sem.
Moje noha.
Jde sem.
Rychle!
Hej, co tam sakra...
Ježíšikriste!
Okamžitě se vraťte.
Stůjte!
No tak! Ne. Přestaň!
Zkontroluj ostatní.
Stůjte.
Já vás dostanu!
Sakra!
Najdu vás, ať jste, kde jste!
- Nejsou tam. - Do auta.
Najdu vás! Sakra!
Do hajzlu! Nastup, Sanforde!
To jsem je viděl naposled.
Takže nevíš, jestli je chytil.
Ne.
Vím jen,
že kdyby se pro mě Walter nevrátil,
asi bych se nikdy odtamtud nedostal.
Dobře.
Co se stalo potom?
Vyhejbal jsem se hlavním cestám.
Pak jsem na přejezdu uviděl vlak a naskočil jsem.
Proč jsi o tom nikomu neřekl?
Bál jsem se.
Myslel jsem, že půjdou po mně. Nebo po rodičích.
Tak jsem to nikomu neprozradil.
Byl jsem sám, pak jsem dostal najíst od slečny Lansingový.
Řek jsem jí, že jsem osamělej sirotek.
Nabídla mi, že můžu zůstat.
Tak jsem zůstal.
Noc co noc
jsem se budil s pocitem, že jsou za oknem.
Pak jsem v rádiu slyšel policii,
jak mluví o tom ranči.
Řek jsem si, že už domů nemůžu.
Proč? Proč ne?
Protože jsem to nikomu neřek.
Bál jsem se, že mi ty mrtvý kluky budou dávat za vinu.
Tak jsem se držel stranou.
A proč jsi s tím přišel teď, po takové době?
Proč právě teď?
Stejská se mi po mámě.
A po tátovi.
Prostě chci domů.
Chlapečku můj. Mám tě strašně ráda. Už to bude dobrý.
- Mám tě rád, mami. - Já tebe taky.
Půjdeme domů?
Nemůžu tomu uvěřit.
Uzavřený případ. Už pět let ho máme za mrtvého.
Ale kdyby nebylo Waltera...
Váš syn byl velmi statečný.
Měla byste na něj být pyšná.
To jsem.
Pořád věříte, že žije?
Proč ne?
Tři kluci se pokusili o útěk.
Jeden to dokázal.
Ostatní možná taky.
Možná má Walter stejné obavy.
Bojí se odhalit svou identitu. Bojí se, že se dostane do potíží.
Ať je to jakkoli,
mám něco, co jsem předtím neměla.
Co to je?
Naděje.
Po procesu byl Jones suspendován.
Náčelník Davis přišel o svou funkci a starosta Cryer již nekandidoval.
Reverend ve svém pořadu i nadále
odkrýval zlovůli policie a politiků.
Aby se Wineville zbavilo hanby,
přijalo nový název Mira Loma.
Christine Collinsová nikdy nepřestala hledat svého syna.